2014-та.
Минути преди падането.
- Няма да те оставя. - Не, не, не. Maкс, трябва.
Ако успея, ако мога да направя това, ти и аз няма да съществуваме.
Не и както сега.
Maкс, ако не го направиш, ще умрем. Всички.
Maкс, трябва да го направиш. Трябва да опиташ.
Никога повече няма да те видя.
- Благодаря ти. - За какво?
- За всяка целувка, всяка усмивка. - Maкс, не съжалявам за нищо.
Maкс, Maкс!
Хондо, Ню Мексико.
Хондо, Ню Мексико Настоящето
- Толкова съм объркана. - Толкова съм депресиран.
Makс продължава да идва до прозореца ми и да ми казва, че иска отново да бъде с мен,
но знам,че това... това никога няма да се получи.
Изабел, тя ми изнесе една от онези речи "Aлекс, ти си такъв добър приятел".
Искаше ми се да повърна.
Аз имам Mайкъл Гарън. Той е мой.
Трябваше да видиш лицето му когато ми се извини.
Неговите очи на практика ме молеха да взема съжаляващия му задник обратно.
Мой е веднъж за винаги ...Поне така си мисля.
Kakто и да е, къде ни водиш?
Mмм. На място, където на всичките ни въпроси ще бъде отговорено.
Тя ще ни каже къде ни води бъдещето с нашите хибриди изроди.
Tя е гадател. Майка ми живее целия си живот въз основа на съветите и.
И това е препоръка?
Е, Изабел и аз ще сме...
Ти си чудесен приятел, нейна основа.
Никога няма да имате с ексуална връзка...
O, хайде де, Мадам Вивиан, трябва да има нещо в тези листа... малко
Моменти на истинска страст? Нещо?
Ъх...историята на живота ми.
- Tова момче...много непостоянно. - Това е добре за секса, нали?
Тази връзка няма да издържи.
Виж, г-жо,
Не търся задължително да се оженим, но поне ще имаме ли няколко месеца?
- 48 часа, максимум. - 48 часа?
Ok, добри ли са тези 48 часа?
Никога не съм виждала картите да падат така.
Момчето, той е различен.
Да.
Много е важно, това момче.
- Водач. - Да, той има цяла друга съдба...
...която не включва мен.
- Не. Той е избрал любовта. - Какво?
- Избрал е теб. - Не, не, не, не, вижте, това е невъзможно.
Видението е ясно.
Ще се омъжиш за истинската ти любов. Ще имате щастие.
Картата тук? Интимност, секс. Няма да бъдеш оставена искаща.
Аз, Лиз Паркър, вземам Макс Еванс за...
- Лиз. - Maкс?
РОЗУЕЛ
Шири Апълби
Джейсън Бер
Kaтрил Хейл
Maджандра Делфино
Брандън Фер
Колин Ханкс
Ник Уечслър
Eмили Де Равин
И Уилям Сандлър
Не, не, аз не...не знам кой си, но ти...ти не си Maкс.
Лиз, знам, че е трудно за вярване...
К-Какво? Очакваш от мен да повярвам,че... гранолита е като машина на времето?
Не беша планирано да бъде,но то има огромно количество сила,
и бяхме способни да я променим за да създадем изкуствено дупка във времето.
Не! Не! Няма такова нещо като пътуване през времето, ok...
защото е против правилата на физиката, на реалността, на всичко.
- Виж, знам,че това е изумително. - Но, ти не си Макс, okей?
Ти...ти си като човек сменящ формата си. Ти си друг вид извънземно,
Със, .., със способността да изглеждаш като Макс с тази брада и тези... и тази прошарена коса.
- Наистина ли виждаш прошарено? - Това не е смешно, okей?
- Изчакай малко. - Не! Пусни ме!
- Лиз...Лиз, аз съм. - Моляте, просто ме пусни.
Ако бях сменящ-формата си, няма начин да кажа бъдещето.
След приблизително 10 секунди, ще се покажа долу пред прозореца ти и ще започна да ти пея...
под акомпанимента на група мариачи.
Група мариачи. Makс няма да направи нещо толкова лигаво.
- Ами? - Казах приблизително.
Прекарах седмица в учене на думите от г-дин. Делгадо в железарския магазин.
Уоу, това е наистина неудобно.
Знам... но трябваше да направя нещо за да привлека вниманието ти.
Ти не ме допускаше до себе си
Когато ти хвърлих цветята, си спомних,че обичаш бели рози.
Защо си тук?
Не мога да ти кажа прекалено много, Лиз,
само това което трябва да знаеш
но след 14 години, сме превзети от враговете ни.
Ъх, Кой е превзет?
Всички. Земята.
Искам да ми помогнеш да предотвраря това. Трябва да променим бъдещето.
Това което правим тук трябва да е прецизно и точно.
Никой не трябва да знае, че съм тук,особенно аз,
това е, по-младото ми аз.
- Ъх, какво искаш... - Не сега...бащати идва.
Лизи? Лизи? Какво подяволите става навън?
Пак ли е Макс? Maкс, това пак ли си ти?
11:00 е. Утре е учебен ден...
Ау, Господи.
- Трябва да поговорим. - Да поговорим?
- Да, на връзката ни. - Трябва да се шегуваш.
Някаква глупава гадателка ми каза че следващите 48 часа са критични,
така,че опитай да не бъдеш глупак? Това, възможност ли е?
Няма сервитьорки в кухнята.
Хей, Mики Джи. Имате ли поръчката ми вече?
- Да, ей там. - Такос за вкъщи, Plutonium Platter,
и салата Гръцко Божество, с малко сирене Фета.
Ти си толко добро момче.
- Тя поиска поръчката преди да стане много работата - Ok, отказвам се, Гарън. Какво и става на нея?
- Да, точно това и аз искам да знам. - Mайкъл.
- Не и вярвам. - Хмм. Нито пък аз.
Искам да кажа, на нея и има нещо.
Друго ново лице в града. Пристига това лято след като пуснахме сигнала .
Снимката и беше в офаса на Уитакър.
Постоянно се върти около мен, винаги ми хвърля тези погледи.
- Е, мислиш ли,че тя е извънземна? - Или е от правителството. Не знам.
Ами, ще ти кажа каквото знам, Mики Джи. Уличницата иска да влезе в панталоните ти.
- Tова може да проработи. O, хубаво. - Какво може да проработи, Mайкъл?
Tова е лично. Ok, имам някои въпроси.
Разбирам.
Ако искаш Maкс да направи нещо различно,Защо просто не отидеш направо при Макс?
Сложно е
ако човек срещне себе си в друг времеви период, може да има...реакция.
Реакция...
Аз самия не го разбирам изцяло,
но Серина каза... един ден ще бъде твоя приятелка.
Има нещо общо с квантовата механика, но в основни линии,
Maкс и аз може да бъдем унищожени ако влезем в контакт.
Лиз, това което ще се случи през следващите няколко дни е критично за историята на тази планета.
Нещата между нас ще се променят... ще станат по-дълбоки.
Ще станем неразделни, и нищо няма да застане между нас, преди...
- Края...края на света? Точно така.
Какво се е случило?
Колкото по близки ставахме аз и ти
толкова по-лошо ставаше с Teс, и накрая тя напуска Розуел.
Заради мен?
Заради мен, и как се отнасях с нея.
И се оказа,че Teс е критична за нашето оцеляване.
Нас,четиримата - Mайкъл, Изабел, Teс, и аз...ние сме завършена единица.
Всички имахме различни дарби, и без един от нас, не сме толкова силни,
и всичко се разпада.
Е, ъм...искаш аз да ти помогна с Тес да се съберете?
- Да. - Защо просто не отидеш при Тес?
На теб вярвам.
На теб имам доверие,
и защото не е просто да се сближа с Тес.
Искам да ми помогнеш да спра да те обичам.
- Благодаря,че ме докара. - Няма проблем.
- Справяш се с машината си доста добре. - Благодаря.
Предполагам,че е време да се свия сред завивките
- да си намеря дистанцинното. Предполагам.
- Освен ако, разбира се, ти не искаш да си ми дистанционно за вечерта? - По-добре да се прибирам.
Прекалено жалко Ами...лека нощ.
Какво подяволите.
Хей!
Мислех,че ти казах,че не искам да правиш тези магьоснически глупости в къщата.
- Излез от стаята ми. - Стаята е моя!
Ти...знаеш ли какво? Просто... просто го забрави.
- Писнало ми е от това място, писнало ми е от Макс Евънс. Не си играй с мен.
Никога не съм искала да съм му партньорка.
Mисли си,че ще го чакам докато се примири със съдбата си?
Ама, няма. Сам може да се досети.
Всички могат. Знаеш, те дори не знаеха къде e стаята с пъшкулите преди да дойда аз.
Мразя този живот.
Чувствам се по-добре.
- Изглеждаш наистина страхотно когато си бясна. - Да, точно така.
Не, сериозно. Чувствам, сега как тази енергия идва от теб.
за да се погрижим за лампата на знанието. Трябва да слушаме телесните ни нужди.
Нека ти кажа нещо, Буда-бой
Аз имам лампа която се нуждае от сериозни грижи.
- Здрасти. - Ами, тук си заради нещо,
...или просто притича тук защото усети,че може да изживявам истинска радост?
O, ъх, всъщност, трябва да говоря с Teс.
- Ще свършим с окрасяването на лампата ми по-късно. - Добре. Ще си държа уредите в готовност.
- Ммм. К'во става? - Мислех,че може да поговорим.
За какво?
- Виж, Teс...ъм, знам, че имахме лош старт... - Виж, не си падам по сприятеляването.
- Ами, нито пък аз, но... искам да ти помогна с Maкс. - Какво?
Познавам Maкс, и мисля, че мога да ти помогна с него.
Колко... колко глупава мислиш,че съм?
Не знам какъв е плана ти, но знам,че не искаш да ми помагаш.
Ти ме мразиш.
Всички ме мразите. Не мислиш ли,че знам това?
Да, не го правя заради теб. Правя го заради Maкс. Неговото бъдеще си ти.
И чак сега го осъзна?
Не, не. Виж, осъзнах го онзи ден пустинята когато бягах от него.
Teс, Аз...аз... аз писнало ми е да живея така,
и няма да бъда свободна да продължа с живота си освен ако не накарам Макс да ме забрави.
Виж, не ми трябва помощта ти.
Ако Макс не осъзнае това сам, той може... може да отиде подяволите.
Teс...наистина ми беше трудно да дойда тук.
Можеш да си представиш, и виж... знам,че е трудно и на теб да признаеш,че имаш нужда от моята помощ...но е така.
От теб зависи.
- Та, колко дълго си живяла в Розуел? Няколко месеца.
Какво те доведе тук?
Винаги съм била заинтригувана цялото това нещо за извънземните,предполагам,
но трябва да призная, разглеждането на забележителности надмина очакванията ми.
Какво сега?
- Душ. - Айде.
- Само ти. - какво?
Имам фобия от бацили. Чистото момиче е сексапилно момиче.
Ok. Водни спортове. Харесва ми.
Ще играя всяка игра която искаш, Мики Джи.
- Какво подяволите правиш тук? - Разседвам Кортни.
Какво правиш тук, хрътко?
- Не, разследвам Кортни. Махай се от тук. - Не, не, не.
Намерих снимка на теб, Maкс, и Изабел в шкафчето й, и твоето лице беше оградено.
- Няма начин. - Може би трябва да пуснем малко музика, бейби.
- Копеле. - Трябва някакси да я разкарам от стаята.
Добра идея, бейби.
- Аз...ще повърна. - Ok, държа ситуацията под контрол,
махай се от тук...наистина.
- Само ако посмееш да я докоснеш... - Никой никого няма да докосва.
Между другото, ти се целуваш изумително
Очевидно си дошъл тук по две причини, нали?
Има ли някой тук?
Ъм...тук. Остави това в работата.
Спомняш ли си как казах, че имаме 48 часа? Tова беше... това беше твърде оптимистично. Приключихме.
Ще тръгвам.
- Добре, накарал си я да носи това горнище. - е й, на тем харесвалити?
Ами, ние трябва...да изиграем всяка карта която имаме.
Ето го идва.
Просто не го гледайте. Остави той да дойде при теб.
Покажи му книгата. Бъди сигурна,че ще я види.
Стайнбек и на мен също ми е любимия автор.
Той седна. Накара го да седне при нея.
Какво?
Нищо. Просто... пак да те видя на 17
ме кара спомените да ме връхлитат отново. Как стомаха ме гъделичкаше всеки път като те видех.
Оженихме ли се?
- Лиз, знаеш,че не мога... - Ти...знам, не можеш да говориш за това.
Съжалявам. Знам.
Ние избягахме. Бяхме на 19.
Бяхме на 19? Уоу, прекалено млади сме били. Прекалено млади сме били.
Това казах и аз,
но ти каза,че Ромеo И Жулиета са били дори по-млади и от нас, така,че карахме до Вегас.
Оженихме се в параклиса на Елвис. Поздравления, деца.
Така,че нямахме истинска сватба.
O, имахме страхотна сватба.
Ти извика Maрия, Mайкъл, Изабел, и Алекс, и трябваше да ни срещнат на половината път.
Прекарахме цялата вечер пеейки и танцувайки в някаква долнопробна кръчма извън Финикс,
и на края на вечерта, "I Shall Believe" пуснаха по радиото.
Обожавам тази песен. Знам.
Всички други бяха изтощени, но не и ние.
O, танцувахме...само ние двамата. И от тогава, това е нашата песен.
Ако това проработи... Няма да преживея този ден.
- Не, няма. - Тогава какво ще стане с теб ако успеем?
Аз...искам да кажа ти. Бъдещата ти версия?
Ако успеем в променянето на историята, различна бъдещето ще заеме мястото.
Всички събития които водят до това кой ще съм след 14 години ще бъдат различни.
Мъжа който съм сега ще спре да съществува.
Слушай,аз...аз осъзнавам,че нищо от това не е по твоя вина.
Ти просто ме потърси защото това бе твоя съда.
Хей, аз...мога само да си представя ако си мислела,че си намерила любовта на живота ти
и някой идва да ти каже че ти е предопределено да си с някой друг.
- Точно така. - Знаеш, ако нещата се променят, те се променят.
А ако не, всичко е наред, Maкс.
- Не мисля, че нещата ще се променят. - Знам, нужни са двама,
и ако Лиз не е заинтересована...
Какво имаш предвид с, "ако Лиз не е заинтересована?"
- Не, аз...нямах предвид... - Говорил ли си с Лиз за това?
Н-не точно.
Мамка му.
Махай се от тук.
- Maкс. - Гледаше ли?
- Е, беше клопка. - Да.
- Опита да събереш мен и Тес заедно? - Виж, знам...
...че сега трябва да ме мразиш. Аз, ъм...
почуствах това...и знам, че ти почуства също,
и знам,че мислиш,че...това, че трябва да те пусна... за доброто на Майкъл, и Изабел, и расата ми...
затова ти отиде при Teс.
Но тя не може да бъде теб. Teс никога не може да си ти.
Maкс, трябва да спрем това.
- Трябва. Казвам ти,че трябва. - Излез с мен в Петък.
Има концерт на Гомес в Санта Фе. Имам билети.
Не. Не, Maкс. Не мога да изляза с теб никога повече.
Моля те спри да правиш това.
Не мога.
- Предполага се,че трябва да късаш с него, не да го целуваш. Ти...ти ме целуна.
Искам да кажа...знаеш, той ме целуна.
Ти само ме караш да те обичам още повече.
Просто казах не на Гомес.
Ти каза не също и последния път.
- Не приемам не за отговор. - Значи отидохме на концерта.
Не.
Нощта на Гомес дойдох в стаята.
Това е нощта в която нещата между нас бяха циментирани.
Циментирани.
- Значи когато каза циментирани, ти... - Правихме любов.
- Не, не, ние...не правихме. - Лиз...
Не, нямам намерение да правя любов щс теб или...или нещо друго
на този специфичен етап от живота ми.
- смея да твърдя обратното. - Не.
Правенето на любов с теб е най-отдалеченото нещо от съзнаниети ми. Аз...аз дори нямам предпазни средства.
- Аз имах. - O, страхотно.
Ето те, Maкс Светеца, просто ходещ наоколо с презерватив в задния си джоб.
Аз...аз...дори не ме интересува какво се е случило в твоята реалност.
Няма да правя любов с теб или някой друг преди да съм готова,
И просто не съм готова.
Лиз, какзвам ти какво се случи, и трябва да променим това. Трябва.
И до сега, се провалихме.
Лиз, проблема тук не е само Макс. Ти си.
Не си оставяш да се промениш.
Сега трябва да направим нещо ...преди да е прекалено късно.
- Maрия.- Можеш ли да изчакаш навън за секунда?
Разбира се.
- Maрия, какво не е наред? - Можеш ли излезеш от тук?
Какво се е случило?
Намерих тази снимка на Mайкъл в шкафчето на Кортни...като вид охранителна снимка или нещо такова.
O, Боже мой. Той добре ли е?
Да, добре е. Всъщност, той е страхотно.
Грешах за него, и минах през целия град за да му спася задника,
и стигам там, и...той вече е там, и Кортни също...по хавлия.
Maрия.
- Ами, това е изненада. - Не е това което си мислиш.
Не, мога да го направя.
Можеш ли...ъм, да си сложиш тениска, моля?
- Благодаря ти. - Лиз...
Не казвай нищо, okей?
Ъм, защото аз... дойдох тук с цялата тази реч,
и ако започеш да говориш, речта ми няма да се получи,
и всичко се променя, и просто исках да съм сигурна, че ще ти кажа всичко,
така,че просто не казвай всичко. Просто не казвай нищо.
Ok, аз...просто препрочетох "Ромео и Жулиета", и знаеш,
първото нещо което осъзнах е, че това дори не е заглавието .
нарича се "Трагедията на Ромео и Жулиета".
Те умират. Знаеш, тя е това младо момиче, тя...тя дори е по-млада и от мен, и умира.
Виж, мисля,че причината, че хората мислят така
че е толко романтична пиеса е,че не знаят
...какво е да бъдеш поставен на тяхно място...
но когато живота ти и... и живота на другите хора са...изложени на опасност,
няма нищо романтично в това.
Maкс, не можеш да спреш това което ти се случва.
Искам да кажа, живота ти винаги ще бъде опасен, но моя живот, не трябва да бъде.
Живота ми е в опасност ако съм с теб.
Аз...искам да съм влюбена в момчета ...нормални момчета.
Аз...Искам да видя 21 си рожден ден.Аз...искам да имам сватбен ден.
Аз...аз...искам да имам деца ...и искам децата ми да са в безопасност.
Знаеш, Maкс, ако... ако наистина ме обичаш, ще ме пуснеш.
Може да те обичам, но аз...не искам да умра за теб.
Просто искаш да ти кажа че това ще се оправи, нали?
Не. Искам да чуя какво имаш да казваш.
Ok. Ето какво мисля...
откажи се от Лиз. Оставия намира.
Всичко това не води до никъде. На никой от нас не му е предопределено да е с някой от вас.
И наистина ми е писнало колко много това ни прецаква.
Искам да кажа, погледни ни. Жалки сме.
- Какво...Какво се случва? - Tова трябва да е.
Това което си направила трябва да е свършило работа.Тръгвам си.
Какво, ти просто...връщаш се там от където си дошъл? - Не. Няма къде да се върна.
Ти не си там, нали?
Не мога да се спра.
Обичам я.
Какво мога да кажа?
Ти си безнадежден.
Не проработи. Трябва да направим нещо друго.
-Не, аз...не мога. -Трябва.
Не знаеш ли колко трудно ми беше да му кажа,че
не искам да умирам за него?
Той е единствената причина заради която съм жива сега. Т...ти трябва...трябва да измислиш друг план.
Моля тe отиди някъде другаде. Аз...аз просто... не мога повече да правя това.
Само 25 минути преди да дойда тук, държах Mайкъл в ръцете си
...умрял.
Изабел умря две седмици преди това.
Сега трябва да направя това. Трябва да намериш начин.
Животите на всички ни зависят от това.
Как?
Какво мога да направя, за да те накарам да се откажеш от мен?
Не знам.
- Какво не е наред? - Нищо.
Изглеждаш разтроена, Лиз.
Аз...Просто не мога да говоря за това. O, чух за Mайкъл и Кортни.
Това което ме дразни е ...че мадам Вивиан кучката беше права.
Съгласна съм, Mайкъл е най-лошото гадже на света. Знам.
Знаеш това. Америка знае това.
Но когато ги хванах заедно...
имаше вина изписана на лицето му ...никога не съм се чувствала толко гадно, Лиз.
O, Боже мой.
Знам. Искам да кажа, предполагам, че това е добро нещо, нали знаеш? Защото...когато видях това,
Осъзнах,че няма нищо което той да направи за да се извини. Знам,че е свършено.
Имам нужда от твоята помощ.
- Е...на истина не сме, ъх... говорили много напоследък. - Да! Как върви?
Не е зле. Намерих Буда.
- Не мисля,че това е добър план. - За какво говориш?
Наистина ли мислиш,че ще проработи? Никога не съм ревнувала от Kайл.
Може ли да се обърнеш?
Значи това е като медитация, така ли? Тамян, такива неща?
Всичко е за това да се гледаш на живота от едно духовно място
и да си в синхрон с всички нива на съществуване
Това са чисти глупости
- Да си сваля ли боксерките? - Не. Бельото остава.
Така.
- Ако той опита нещо... - Държа нещата под контрол.
Моля те стой далече, че да не се чува.
- Tова връща спомени. - Kайл, никога не сме били заедно в едно легло.
Какво? Не. Говоря за хавлията.
- Басейнът, преди две лета? - Да.
Лиз...
...Аз, ъх...искам да знаеш,че,ъх.. ъх..медитирах през цялата ситуация, и аз, ъх...съм в мир с това.
Това е страхотно.
- Да мушкаме ли отдолу? - Да. Ъм, Kайл, виж...аз просто искам...
..да съм сигурна,че аз... аз...сме всъщност наясно че няма да...
- Koнсумираме. Разбирам. - Така. И когато се целунем...
- Без език. Всичко ми е ясно. - Да. Ok.
Тук съм за да помогна. Тялото ми просто е като посредник.
- Какво става? - Нищо. Всъщност нищо.
Ами, гледах мача, така,че ако имаш нещо на ум...
Имаш ли някаква идея какво си направил на Maрия?
- Пич, беше недоразумение. - Виж. Не ме интересува,че си
.. с 10кг по тежък от мен или ... или,че можеш да ме убиеш с някаква...някаква
извънземана сила.
Няма да ти позволя да се отнасяш с нея така.
Аз...не ме интересува, че Изабел се отнася с мен като с боклук,
но никой не прави това с Maрия,
ясно ли е? Тя не е просто някакво момиче!
-Трябва да ми повярваш... нямам нищо... Чук чук.
Oсъзнаваш ли, че току що рискува живота си?
Да.
- Ти наистина не си добър приятел, човече. Наречи ме пак така,
...и ще ти сритам задника.
- Добре ли си? - Да. Добре съм.
Ти си от "Кожите"? Спри!
Е Eвънс трябва да си наистина бесен, за да те накара да стигнеш до нещо такова.
Казах ти,че наистина не искам да говорим защо правя това.
Господи, сега се сетих след като ти отдовам последната си част от достойството ми...
Аз...Наистина. не мога.
- Е... имаме нещо общо. - Да? Какво е това?
Ние, ъх...ние сме единствени двама които познавам
които са умрели и са били върнати към живота от извънземен.
- Да. Прав си. - Чувстваш ли се различно?
Да.
Kайл,
- когато те излекува, ъм... видя...видя ли неща? - Да видя неща?
- Проблясъци. Образи. - Не.
Не. Но откакто ме излекува, продължавам да имам тези проблясъци за Maкс Eвънс гол.
Чувството е добро да те накрам да се засмееш пак.
Чувствам все едно това е първият път който сме говорили ...откакто...
Чувствам се добре пак да правим това.
Да. Наистина е добро чувство.
Ами, предполагам,че е проработило.
- Добре ли си? - Не.
- Може ли да седна? - Разбира се.
Водил съм хиляди битки... но да те гледам как правиш това
беше най-трудното нещо, което някога е трябвало да направя.
Изражението на лицето му... твоето лице.
Може би е за добро. За теб, също.
За какво говориш?
Видях те с Kайл.
Той се оказа...страхотно момче.
може би е по-добре за теб да бъдеш с човек.
Не осъзнаваш ли какво си за мен... и какво винаги ще бъдеш?
Ти си любовта на живота ми.
Всеки друг ще е втория най-добър. Никога няма да има друг като теб.
-Искаш ли да поговорим за това? -Не.
Искаш ли да си тръгна?
Не.
Значи Макс и... Teс ще бъдат заедно сега.
Не знам. Нищо не знам сега.
Tова е различен свят.
Ще бъда сама.
Mоже би. Mоже би не.
Отсега нататък, бъдещето ще покаже какво ще се случи
Това е каквото винаги съм ти казвал, Лиз. Ние създаваме собствената си съдба.
Ще танцуваш ли с мен?
Какво?
Искам да имам сватбения си танц.